Репродуктивно поведение – идеали и реалност

Виолета Иванова, зам.-директор, Институт за социални и синдикални изследвания и обучение – КНСБ,
член на Комисията за равнопоставеността, семейството, жените и децата при КНСБ 

В публичното пространство все повече навлиза темата за репродуктивните проблеми и отражението на демографските процеси. Това е нормално, защото България има сериозен демографски казус за решаване, а за това са необходими усилията на всички – правителство, местни власти, гражданско общество. В тази посока се проведе дискусионен форум посветена на темата „Фертилитет, репродуктивно здраве и превенция при младите хора“, организирана от „Ротари България“, „Ротари клуб София-Възраждане“, Проект „Bebe bg" с подкрепата на Комисията за равнопоставеността, семейството, жените и децата при Конфедерацията на независимите синдикати в България (КНСБ). Медицински специалисти в областта на репродуктивното здраве представиха информация за репродуктивното здраве и неговата превенция, с оглед да се вземат информирани решения за  възможностите на семейно планиране.

Демографските процеси – тенденции и актуалност

Основният фактор за социално, икономическо и устойчиво развитие на държаната е преодоляването на демографската криза. За съжаление, въпреки изписаните редица стратегии и документи сме свидетели  от десетилетия на такава криза в България и нейните ефекти стават все по-осезаеми с всяка изминала година. Данните от последното преброяване, показват че между 2001 г. и 2011 г. населението е намаляло приблизително с 500 000 души и основно това се е дължало на естествени процеси, докато при  последното преброяване населението е намаляло с около 845 000 души и вече се дължи  на засилване на влиянието на емиграцията през последните десет години.  Само през 2022 г. в страната са регистрирани 56 596 живородени деца и в сравнение с предходната година броят им намалява с 2 082 деца. Броят на умрелите през 2022 г. е 118 814 души, а коефициентът на обща смъртност – 18.4‰. Спрямо предходната година броят на умрелите лица намалява с 30 181. 
Разликата между живородените и умрелите лица представлява естественият прираст на населението. И тъй като от 1990 г. насам умират повече лица, отколкото се раждат, тази разлика е с отрицателна стойност. В резултат на това, от началото на последното десетилетие на миналия век населението непрекъснато намалява. В периода 2000-2020 г. коефициентът на естественият прираст е в диапазон – 5,1 до 9,5‰. През 2021 г. този коефициент достига най-високите си нива от  -13,2 ‰. 
При тази картина, продължава да се задълбочава дисбалансът в структурата на населението. Възпроизводството на трудоспособното население се характеризира чрез коефициента на демографско заместване, който показва съотношението между броя на влизащите в трудоспособна възраст (15 - 19 години) и броя на излизащите от трудоспособна възраст (60 - 64 години). Данните от преброяването показват, че коефициентът на демографско заместване е 66. За сравнение, през 2001 г. 100 лица, излизащи от трудоспособна възраст, са били замествани от 124 млади хора. От тук следва, че България е изправена пред сериозни проблеми със силно застаряване на населението и намаляване на работната сила. 
По данни на НОИ на 100 работещи души се падат да издържат около 74 пенсионери. При тази ситуация, тенденцията ще продължава да се задълбочава, а това означава, че работещите няма да могат да осигуряват необходимите средства в осигурителната система. В крайна сметка, дефицитът на фонд „Пенсии“ в НОИ расте с всяка изминала година, т.е. социалните осигуровки не са достатъчни, за да се покрият разходите за пенсии, а са нужни субсидии от централния бюджет за покриване на дефицита му, които отново се осигуряват от данъците, които плащат работещите и работодателите. Явно е, че в краткосрочен и дългосрочен план всички идеи на управляващите са временни и не могат да се нарекат решение на проблемите със застаряването на населението и недостига на работна сила.

Негативни тенденции за жените във фертилна възраст

Тревога буди, намалението на жените във фертилна възраст. За  последното десетилетие страната ни бележи най-голямото намаление на жените във фертилна възраст с 22.5%, или с около 377 хил. жени от 15 – 49 г. Това означава, че броят на жените, които влизат във фертилна възраст, е по-малък от броя на жените, които излизат от нея, тези които стават на 50. И с всяка следваща година този процес се задълбочава. При това силно отражение има емиграцията на млади хора. През 2021 г. 26 755 души са променили своя настоящ адрес от страната в чужбина. Всеки втори емигрант (50.6%) е на възраст 20 – 39 години. Макар след 2020 г. да се наблюдава намаляване процеса на „изтичане на мозъци“, който отразява по-скоро ефекта от пандемията и ограничаването на пътуванията извън граница, все пак има отложен във времето ефект върху намалението на жените в детеродна възраст.
При това, все повече жени отлагат на по-късен етап майчинството, което се очертава като сериозен проблем на съвремието ни. Средната възраст за раждане на първо дете при жените е  23,5 год. през 2000 г , като през 2022 г. достига до 27,6 г.  Причините са следствие от повишаване на образоваността  на младите жени и желанието им за кариерно развитие, финансова независимост и споделеното родителство. Наред с това, трябва да се отбележат и психологическите бариери като липса на готовност за майчинство и бащинство, липса на приемливи жилищни условия и на инфраструктура, свързана с отглеждането на децата. 
На фона на тази картина, известна доза оптимизъм идва от лекия ръст на коефициента на плодовитост. Тоталният коефициент на плодовитост е средният брой деца, който се очаква една жена да има през фертилния си период. През 1990 година средния брой родени деца от жените в детеродна възраст е 1.8 деца и достига най-ниски  равнища през 1997 г. от 1.1, след което постепенно почва да се покачва. През последните десетина година се запазва на около 1.57 – 1.78 деца средно на една жена. За да може, обаче  едно общество да осигури простото си възпроизводство, т.е. броят на населението да остане такъв, какъвто е, трябва средният брой родени деца от една жена да е 2,1. При това положение достигането на този брой все още е непостижимо, защото всяко следващо поколение ще бъде по-малко от предишното и жените, които влизат във фертилна възраст, не могат да заместят излизащите. И все пак, не трябва да се забравя, че демографските процеси могат бързо да се обърнат, макар и с отложен във времето ефект, ако се приложат своевременни държавни политики в тази посока. 
Липсата на перспектива и целенасочена семейна политика от страна на държавата, през последните три десетилетия сериозно се отрази на репродуктивното поведение и постави обществото ни пред сериозни проблема, които не са в центъра на общественото внимание. Следствие от това е негативната демографската картина, прогресивното намаляване на населението, ниската раждаемост, миграцията, застаряването на населението и оттук заплахата от задълбочаването на недостига на човешки ресурс и потенциала за по-добро бъдеще на едно общество. 
Нестабилната социално-икономическата обстановка в България, липсата на финансова сигурност, навлизането на дигиталните технологии и натискът от повишаване на уменията и знания на работните места, липсата на жилищни политики и мерки за съвместяване на трудовия и семейния живот са част от причините, които  поставят младите хора в стресова среда, която в редица случаи се отразява на репродуктивното поведение. Наред с това, се увеличава броят на хората с репродуктивни проблеми. Според проучване на НСИ, причина да нямат дете за 4.4% от лицата в репродуктивна възраст са здравословни проблеми (лични или на партньора).

Разминаване между желани репродуктивни модели и реалност

Предпочитаният от хората в репродуктивна възраст у нас е двудетният модел на семейството. Данните от проучването на НСИ „Раждаемост и репродуктивно поведение“ показва, че преобладаващата част от мъжете и жените смятат, че семейството трябва да има две деца – 63.3%. Този дял обаче е значително по-нисък в сравнение с 2011 г., когато за 75.3% от населението в изследваните възрастови групи идеалът за семейство е включвал две деца. В положителна посока е промяната в репродуктивния идеал през последните двадесет години, като се има предвид, че: 
•	увеличава се делът на хората, според които семейството трябва да има три деца – от 11.8% през 2001 г. на 17.1% през 2021 г.; 
•	повече от два пъти намалява делът с идеал за семейство с едно дете – от 19.8% до 7.9%; 
•	значително намалява делът на лицата, които считат, че семейството не трябва да има деца – от 3.2% до 0.3% през 2021 г. 
•	Значително намаля делът на лицата, които не желаят деца от 3.2% през 2001г на 0.3% през 2021 г.
Репродуктивните идеали и намерения на хората много често се различават от постигнатия фактически брой деца в семействата. Според данните на посоченото по-горе проучване на НСИ, се очертава следната картина:
•	Ако двудетният модел е идеалът за семейството (63.3%) сред всички лица в репродуктивна възраст, то само около половината от тях са достигнали до него (32.7%); 
•	За семейство с три деца е идеалът за 17.1%, но само 4.3%, имат фактически три деца;
•	Едно дете е идеалният брой за 7.9% от жените на възраст 15 – 49 години и мъжете на възраст 15 – 59 години, но реално 28.4% имат едно дете ;
•	Идеалът за семейство без деца е 0.3%, но реално 33.4% от лицата нямат деца, но при тях процесът на възпроизводство не е приключил.

Източник: НСИ, Раждаемост и репродуктивно здраве, Преброяване 2021

Причини за нереализирани репродуктивни идеали

Причините за нереализираните репродуктивни идеални модели за броя деца най-често се свързват с финансовите причини (14.8%), с липсата на подходящ партньор (15.5%) и подходящи жилищни условия (14.1%). Възможността да се споделят отговорностите с партньора в грижата за домакинството би оказала въздействие върху избора на броя деца на 13.7% от лицата, а съчетаването на семейните и професионалните задължения – на 12.2%.
Тревожни са фактите, че здравословни проблеми (лични или на партньора) е причина да нямат (още едно) дете за 4.4% от лицата в репродуктивна възраст. Екстраполирането към общия брой жени във фертилна възраст, показва, че това са около 60 хил. жени, които по лични или на партньора им причини не могат да имат деца. За съжаление проблемите на тази репродуктивна кохорта не са сред приоритети на държавните политики. А лечението не е по джоба на огромната част от българските семейства и без помощта на държавата са обречени. 

Заключение
От направения преглед на основните индикатори, които описват настоящата демографска тенденция, става ясно, че се налага целеви политики и програми насочени към семейството и децата, образователни и социални услуги, които биха могли да бъдат сериозен елемент за преодоляване на демографската криза, защото така родителите ще се чувстват по-спокойни и уверени в отглеждането на децата си. За да се случи това обаче са нужни значително по-бързи законодателни промени и промени в цялостното отношение към децата. Икономическите ползи от инвестирането в бъдещото на нашите децата са далеч по-големи от финансовите разходи за инвестицията. Инвестициите в семейства с репродуктивни проблеми ще осмислят живота на младите хора и ще ги направят щастливи. 
В тази посока Комисията за равнопоставеността, семейството, жените и децата при КНСБ предлага следните препоръки:
•	Увеличаване значително на средствата от държавния бюджет за демографски мерки и тяхното фиксиране с определен процент от БВП по текущи цени, което ще позволи ежегодното им индексиране с растежа на икономиката;
•	Повишаване на информираността за настоящите политики по подкрепа на семейства с репродуктивни проблеми. Да се осигури допълнително финансира и разшири обхвата за ин витро процедури;
•	Да се осигури по-висока степен на публичност на информацията за възможности за консултиране на настоящи и бъдещи родители по въпроси, свързани със семейно планиране и организиране на начина на живот, условията на труд, околната средата и др.;
•	Въвеждане на учебни модули в образователната система за повишаване на репродуктивната и здравна култура и стремеж към здравословен начин на живот; Да се въведе ранно здравно образование в училищата и ранно гражданско образование с оглед ограничаване и свеждане до минимум на юношеската раждаемост (10-14 г.);
•	Превенция и спешни мерки на детските раждания, включително наказателни мерки за партньорите на тези момичета, ако са пълнолетни. Психологическа подкрепа за родилки в детска възраст; социална и образователна подкрепа, откъсване от семейната среда, ако тя спира момичето от училище, защото има бебе;
•	Организиране на кампании за популяризиране и стимулира двудетния семеен модел в България;
•	Въвеждане на допълнителни данъчни облекчения за семейства с деца;
•	Облекчаване на административните тежести и изисквания за получаване на средства от държавата при раждане на първо, второ и трето дете.